|
![](index/about.gif) |
Білбі звичайний
Звичайний білбі - один з двох видів сумчастих, що живуть у норах. Цей вид досить рідкісний, хоча представлений у більшій кількості, ніж практично винищений малий кролячий бандикут.
   Ряд - Сумчасті
   Родина - Кроликові бандикутові
   Рід/Вид - Macrotis lagotis
   Основні дані:
РОЗМІРИ
Довжина тіла: самця - 30-55 см, самки - 29-39 см.
Довжина хвоста: 20-29 см.
Маса: 0,8-2,5 кг.
РОЗМНОЖЕННЯ
Статеве дозрівання: з 3 місяців.
Шлюбний період: як правило, з лютого по квітень.
Вагітність: 14 діб.
Кількість дитинчат: 1-2.
СПОСІБ ЖИТТЯ
Звички: нічні тварини; поза періодом розмноження тримаються поодинці.
Їжа: переважно комахи, миші, ящірки, а також плоди і насіння.
Тривалість життя: точно не відомо, близько 3 років.
СПОРІДНЕНІ ВИДИ
Бандикути, що мешкають в Австралії, представники родини. Найближчий родич - малий кролячий бандикут.
  
Звичайний білбі зазвичай проживає в пустельних і напівпустельних районах Центральної і Західної Австралії. У минулому звичайний білбі був поширений в південній половині Австралії, у наш час у зв'язку із зміною місця існування у всіх місцях ареалу він трапляється рідко.
ЇЖА
  
Білбі здатний полювати як на землі, так і під нею. Основу раціону цього сумчастого складають комахи різних видів. Окрім них, тварина також охоче поїдає дрібних хребетних, наприклад, мишей, птахів і ящірок. Сильні передні лапи з довгими заломленими кігтями служать білбі для викопування з ґрунту личинок комах. Довга загострена мордочка білбі проникає в усі отвори і щілини між каміннями. Нору звичайного білбі неважко знайти по розкиданих навкруги земляних купках. Білбі проживає в посушливій місцевості, тож для задоволення потреб у воді йому достатньо тієї вологи, що міститься в соковитих плодах.
БІЛБІ І ЛЮДИНА
  
Аж до початку XIX століття в Австралії проживало дуже багато білбі. Потім їхня чисельність почала стрімко скорочуватися. Білбі були поширені в усіх місцях ареалу, поки туди не прибули європейські переселенці, які освоювали нові простори і змінювали місцеві ландшафти. Степи, наприклад, перетворилися на пасовища для домашніх тварин, яких з собою на цей континент привезли люди. Швидке поширення нового виду тварин причинило негативний вплив на популяції білбі. Поява кроликів означала для них конкуренцію за кормові ресурси, а для лисиць білбі став легкою здобиччю. Винищування білбі мисливцями також зробило свій внесок до справи скорочення чисельності цих невеликих сумчастих.
СПОСІБ ЖИТТЯ
  
Звичайний білбі живе в посушливій місцевості, пейзаж якої складається з рідких лісів, саван і степів з пухкою землею. На відміну від інших дрібних сумчастих, які вдень сплять у гніздах на землі, білбі риє нори, в яких проводить світлу частину доби.
   У своїй норі він добре захищений від пекучого сонця. Нора білбі швидко йде по спіралі вниз, до глибини 1,5 метрів і навіть глибше. Звір живе в глибині нори, і витягти його звідти важко. Якщо, встановивши, що білбі знаходиться в норі, і почати розривати її лопатою, то білбі теж копає, але в протилежному напрямі і з такою швидкістю, що зловити його практично не можливо. З нори білбі на поверхню веде тільки один вихід, біля якого знаходиться невелика купка землі. Забравшись в нору, білбі спускається по вертикальному спіральному коридору в свою спальню.
   Білбі не є суспільною твариною, живе в норі один, хоча іноді можна зустріти пари, що проживають разом, або матір з дитинчатами. Задні лапи звичайного білбі довші за передні, проте він пересувається не стрибками, а повільно, підтюпцем, на чотирьох кінцівках, досить незвичайним способом: передні лапи переставляючи разом, а задні - по черзі.
РОЗМНОЖЕННЯ
  
Більшість білбі розмножуються протягом цілого року, проте їхні дитинчата зазвичай з'являються на світ навесні (у березні-травні). Завзяті одинаки, білбі зустрічаються тільки в шлюбний період. Проте деякі дослідники припускають, що білбі можуть перебувати парами увесь рік. Білбі живуть у тимчасових володіннях, які залишають, як тільки-но кількість корму піде на спад. Протягом короткої вагітності, яка триває біля 14 діб, самка виношує від 1 до 2 дитинчат - незважаючи на те, що в неї є вісім сосків, а відтак, вона могла б вигодувати і вісьмох малюків. Дитинчата білбі, як і в інших сумчастих тварин, народжуються луже маленькими, завдовжки не більше 1 сантиметра, слабо розвиненими і зовні нагадують зародки. Відразу ж після появи на світ вони забираються у виводкову сумку матері, яка відкривається назад. Така будова сумки характерна для багатьох сумчастих, що багато часу проводять під землею. Малюки у сумці прикріпляються до сосків, і в такому положенні проводять декілька тижнів. Малята білбі, що підросли, виходять із сумки, проте в разі небезпеки вони відразу ж залазять назад.
   ЧИ ТОБІ ВІДОМО, ЩО...
- Австралійські аборигени випородження показали, що знаходять білбі, що ховають ся під землею, прикладаючи до неї вухо і прислухаючись до рухів тварини.
- Звичайний білбі спить сидячи на задніх лапах, заховавши голову між передніми лапами і прикриваючи очі довгими вухами.
- Разом з їжею білбі поглинає велику кількість землі. Досліжнення тварини на 90% складаються з частинок ґрунту.
- У деяких куточках Австралії звичайного білбі називають „пінкі" (від англійського слова ріnk" - „рожевий"), оскільки його не вкритий шерстю ніс є саме такого кольору.
- Звичайного білбі також називають великим білбі, або кролячим бандикутом.
   ХАРАКТЕРНІ ОСОБЛИВОСТІ БІЛБІ
   Вуха: довгі, загострені, вкриті м'якою шерстю; за допомогою хорошого слуху тварина шукає здобич.
   Очі: круглі, опуклі, темного кольору; зір у білбі досить слабкий.
   Шерсть: довга, шовковиста, сіро-блакитна на спині і боках, іноді із золотистим відтінком.
   Хвіст: шерсть біля основи хвоста забарвлена так само, як і на спині, середня частина вкрита довгим чорним волоссям, на кінці біла китичка.
   Мордочка: подовжена і гостра, пристосована для витягання комах та іншої дрібної живності з їхніх вузьких укриттів.
   Лапи: передні лапи озброєні довгими зігнутими кігтями, другий і третій пальці на задніх лапах зростаються, вони менші, ніж четвертий.
- Ареал звичайного білбі
МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ
Звичайний білбі мешкає в Австралії у штатах Квінсленд, Західна Австралія і Північна Територія. Існує декілька ізольованих ареалів.
ЗБЕРЕЖЕННЯ
У минулому звичайний білбі був поширений на півдні континенту, де для нього були сприятливі умови середовища. Чотири з шести підвидів вимерли, а популяції, що залишилися, приречені на голодну загибель.
|
Корисна інформація:
|
|
|
![](index/pic01.gif) |
Поведінка тварин
Чи можуть тварини спілкуватися
одна з одною? Як окремим із
них вдається, не збиваючись зі
шляху, переміщатися...
детальніше... |
![](index/line2.gif) |
![](index/pic02.gif) |
Збереження
природи
З того часу, як людина
стала господарем планети
Земля, її діяльність
обумовила зміни довкілля
та почала діяти на умови...
детальніше... |
![](index/line2.gif) |
![](index/pic03.gif) |
Екосистеми
в Європі
Усі рослин та тварини
мешкають у тому середовищі
та в тих біотопах, що
відповідають певним...
детальніше... |
![](index/line2.gif) |
![](index/pic04.gif) |
Екосистеми
у світі
За сотні мільйонів років
до того часу, як на Землі
виникло життя, всі частини
світу являли собою єдиний...
детальніше... |
![](index/line2.gif) |
|